FORNUFT & FØLELSER
Din sønn er kommet fra London.
- Far ... - John ...
De får snart se av testamentet mitt at jeg overtok Norland slik -
- at jeg ikke er i stand til å dele eiendommen mellom mine to familier.
Norland, helt og udelt, er derfor ifølge loven, din.
Jeg er glad på dine og Fannys vegne.
Men din stemor. min hustru og døtrene får bare knapt 500 årlig.
Knapt tilstrekkelig til å leve av. Ingen medgift til jentene.
- Du må hjelpe dem. - Naturligvis.
Du må love meg at du gjør det.
Jeg lover, far. Jeg lover.
Hjelpe dem? Hva mener du?
- Med gaven innfrir jeg løftet. - Uten tvil. Mer enn fullgodt.
I slike situasjoner er det bedre å overdrive enn underdrive.
Riktignok fastsatte han ikke en bestemt sum.
Hva sier du til £1.500. da?
Hvilken bror ville gjøre det for sine søstre? Og så stesøstre!
- De kan neppe forvente mer. - Hva har du råd til?
100 i året til moren deres er bedre enn å tape 1.500 straks.
Lever hun mer enn 15 år. har vi lurt oss selv fullstendig.
Folk lever i evigheter når de har en livrente.
£20 av og innfrir selvsagt løftet, det har du rett i.
Jeg er sikker på at din far aldri tenkte du skulle gi dem penger.
- De kommer til å få 500 i året. - Og hvorfor skulle de ha mer?
Ingen husholdning, vogn eller hester, få tjenere, ingen selskaper ...
En komfortabel tilværelse!
På en måte får de det mye bedre enn deg,
Marianne, kan du spille noe annet?
Mamma har grått helt siden frokost.
Jeg mente noe mindre sørgmodig.
Tenk å være gjest i sitt eget hjem! Det er utålelig, Elinor.
- Vi har ingen steder å dra, Mamma. - John og Fanny er her straks.
Tror du jeg vil stå her og si velkommen? Gribber er de!
Jeg begynner straks å forhøre meg om et nytt hus.
I mellomtiden må vi finne oss i at de kommer.
Margaret, er du der? Kom ned, John og Fanny kommer straks.
Hvorfor skal de bo på Norland? De har jo et hus i London.
Hus går fra far til sønn, ikke far til datter. Slik er loven.
- Kom. så leker vi med atlaset ditt. - Det er ikke mitt. det er deres.
Vær snill å sitte.
Vi leter etter et nytt hjem og kan bare beholde Thomas og Betsy.
Vi beklager meget at vi må forlate dere.
Min eneste bekymring er hvor lang tid det tar dem å flytte ut.
- Hvordan har mrs Ferrars det? - Min mor har det alltid bra.
Min bror er hos henne i vinter. Robert er Londons favorittungkar.
Han har sin egen barutsche.
Han er på reise fra Plymouth og kommer innom her på veien.
- Hvis det passer for dere. - Min kjære John ...
Dette er ditt hjem nå.
- Fanny vil ha nøkkelen til sølvet. - Hva vil Fanny med sølvet?
Hun skal vel telle det, antar jeg. Hva holder du på med?
Gaver til tjenerne. Hvor er Margaret? Hun gjemmer seg.
- Da unngår hun i hvert fall Fanny. - Du har ikke sagt et ord til henne.
Det har jeg. Jeg har sagt "ja" og "nei".
God morgen, Fanny.
God morgen, miss Marianne.
Hva syntes du om sølvet? Var alt ekte?
Han blir her ikke lenge. Kunne Margaret la ham få hennes rom?
Det har så fin utsikt. Han bør få det beste inntrykk av Norland.
Ta endelig plass.
Hvor er miss Margaret? Eksisterer hun overhodet?
Unnskyld oss, mr Ferrars. Min yngste er litt sky mot fremmede.
Jeg er selv sky mot fremmede, men kan ikke bruke hennes unnskyldning.
Liker du utsikten fra rommet ditt. mr Ferrars?
I høy grad. Stallene deres er nydelige og svært velholdte.
Stallene? Vinduene dine er jo mot vannet.
Ved en feil kom jeg til familiens rom, men det fikk jeg rettet på.
Jeg er fullt tilfreds med gjesterommet.
Te!
De er bortskjemt. Miss Margaret er alltid oppe i trær eller under bord.
Jeg har nesten ikke hørt en stavelse fra Marianne.
De har nettopp mistet sin far. Deres liv blir aldri det samme.
Det er ingen unnskyldning.
Biblioteket.
- De der er mest utenlandske. - Sannelig. Strålende.
Jeg fordrar ikke lukten av bøker.
Det er nok støvet. Du har store planer for valnøtthagen, hva?
Jeg skal fjerne den og gjøre plass til et gresk tempel!
Noe så interessant. Vil du vise meg stedet?
For dyrt. Vi trenger ikke fire soverom. Vi kan dele.
Dette. da.
Vi har bare £500 i året.
Jeg sender flere forespørsler i dag.
Unnskyld avbrytelsen, men jeg har visst funnet det dere ser etter.
Kan du ikke komme ut? Vi har ikke sett deg hele dagen.
Vi må gjøre det større. Mattocks hjelper å tilpasse deg vår tid.
Unnskyld, men du skulle vel ikke ha et pålitelig atlas?
- Jeg tror det. - Jeg må sjekke hvor Nilen er.
Søsteren min sier den er i Sør-Amerika.
Nei! Nei. der tar hun helt feil.
Jeg tror den er i ... Belgia.
Sikkert ikke. Tenker du ikke på Volga?
- Volga som begynner i ... - I Vladivostok, og slutter i ...
- Wimbledon. - Ja. der kaffebønnene kommer fra.
Nilens utspring ligger i Abessinia.
Gjør det? lnteressant.
Det ligger inntil denne eiendommen og vil være et attraktivt tillegg.
- Jeg rir dit og snakker med ... - Gibson.
- Han vil sikkert gjerne selge. - Han forlanger sikkert overpris.
Har jeg såret deg?
Takk skal du ha. Tilgi meg.
Det var fars favorittmelodi.
Takk for at du hjelper Margaret. Hun har endret seg siden du kom.
Jeg nyter hennes selskap.
- Har hun vist deg huset i treet? - Ikke ennå.
- Det er nydelig vær. - Med glede.
- Margaret har alltid villet reise. - Ja. hun skal snart til Kina.
Jeg skal være tjener, på betingelse av at jeg blir dårlig behandlet.
- Hva blir dine plikter? - Sverdkamp og skrubbing.
Hva blir det viktigste?
Jeg har alltid bare ønsket meg å føre et stille liv. -
- men mor er fast besluttet på at jeg skal utmerke meg.
Taler. Politiker. Advokat vil være bra nok hvis jeg kjører barutsche.
Hva ønsker du selv?
Jeg har alltid ønsket kirken, men det er ikke skarpt nok for mor.
Hun foretrekker Hæren. men det er for skarpt for meg.
- Ville du bo i London? - Jeg fordrar ikke London.
Livet på landet er meg. Et lite sokn hvor jeg kan yte noe godt.
Holde høner ... Holde svært korte prekener.
Du føler deg ledig og nytteløs. Tenk hvordan det ville vært -
- hvis du ikke hadde noen som helst mulighet for å velge yrke.
Våre omstendigheter er derfor akkurat de samme.
Bortsett fra at du arver din formue.
Vi kan ikke engang tjene en.
Kanskje Margaret har rett. Vi kan nok bare bli sjørøvere.
Hva er egentlig "skrubbing"?
"Ingen hellig stemme stormen løyet. Intet nådens lys brøt ut."
"Da alle håp som ett var ute, vi omkom alle, ensomme og forlatt."
"Men jeg, i dypet av et større hav, sunket i et større dyp enn ham ..."
"Ingen hellig stemme stormen løyet. lntet nådens lys brøt ut."
"Da alle håp som ett var ute, vi omkom alle, ensomme og forlatt."
Føler du ikke fortvilelsen?
Nei. Prøv igjen.
"Da alle håp som ett var ute, vi omkom alle, ensomme og forlatt."
Mamma ...
Se. Dette kom nettopp.
"Det vil glede meg å tilby dere et hjem i Bartonannekset så snart ..."
- Det er fra sir John Middleton. - Selv Elinor må da godta den leien.
- Har hun ikke sett det ennå? - Nei. Jeg henter henne.
Vent ... la oss vente.
Det ville være grusomt om hun skulle dra allerede. Devonshire er fjernt.
- Misliker du valget hennes? - Overhodet ikke.
Men noe mangler. Han er altfor satt. Leser ikke ...
Elinor har ikke følelser som du.
Kan han elske henne? Kan sjelen tilfredsstilles av høflig vennskap?
Å elske er som en brann. Som Julie. Guinevere. Heloise.
- De fikk en sørgelig ende. - Sørgelig? Å dø for kjærligheten?
- Hva er mer strålende? - Er du ikke svært romantisk?
"Er kjærlighet drøm eller følelse? Nei, udødelig som ekte sannhet."
"Det felles ingen blomst når ungdom fra livets stamme faller."
"Den vokser uten vann, håpets stråler narrer ei dens tenksomhet."
Du ba ham lese. og tok motet fra ham.
Du oppfører deg hjertelig. Du liker ham tross han ikke leser.
Jeg anser ham å være vennlig og verdig på alle måter.
Ros, må jeg si.
Jeg blir glad i ham når du forteller meg at han skal være min bror.
- Hva skal jeg gjøre uten deg? - Uten meg?
Du blir sikkert svært lykkelig, men lov at du ikke flytter for langt.
- Det er ikke snakk om ... - Elsker du ham?
Jeg skal ikke nekte for at jeg setter stor pris på ham. At jeg ...
... verdsetter ham. Jeg liker ham.
Pris på? Liker? Sier du det en gang til, går jeg!
Mine følelser er sterkere enn som så. Men tro ikke mer enn det.
Er kjærlighet drøm eller følelse?
- Eller Ferrars? - Gå og legg deg.
"Jeg skal ikke nekte for at jeg setter stor pris på ham."
"At jeg ... verdsetter ham."
"At jeg liker ham."
Vi er glad i ham alle sammen.
Vi har store forhåpninger. Mor venter seg meget.
Også av giftemål. Hun forventer at han og Robert gifter seg godt.
Men jeg håper hun ønsker at de gifter seg av kjærlighet.
Hjertet leder oss ikke alltid i den mest passende retning.
Har han først truffet en avtale. vil han aldri svikte sitt løfte.
Men det vil føre til hans ruin.
Jeg er urolig. Mor fratar ham all økonomisk støtte -
- hvis han legger sin elsk på et lavere plan enn han fortjener.
Det har jeg klart oppfattet.
Devonshire?
Min fetter. sir John Middleton. har tilbudt oss et lite hus.
Han må være en holden mann.
Han er enkemann fra Barton Park. Han tilbyr oss Bartonannekset.
Et anneks? Sjarmerende. Annekser er alltid koselige.
Dere drar vel ikke før til sommeren?
Vi kan ikke trekke ytterligere veksler på din søster.
- Du må komme på besøk hos oss. - Det vil jeg svært gjerne.
- Kan du ikke ta ham med deg? - Vi har ikke råd til det.
Kanskje han kan hjelpe til på kjøkkenet ... Unnskyld.
Elinor ... Jeg må snakke med deg.
Det er en sak av største betydning som jeg må ...
... fortelle deg ... om min utdannelse.
- Utdannelsen din? - Ja.
Den foregikk, merkelig nok, i Plymouth.
- Er du kjent der? - I Plymouth? Nei.
Jeg var der i fire år.
På en skole under ledelse av mr Pratt.
- Pratt? - Akkurat. Pratt.
Mens jeg var der ...
Det vil si. han hadde ... Han har en ...
Du må komme til London med en gang.
- Jeg drar i ettermiddag. - Vil du jeg skal dra omgående?
Unnskyld meg.
Da vedder jeg på at han kommer med det innen fjorten dager.
Hallo der!
Sir John ...
Mine damer! Død og pine! Her har vi dere jo!
- Sir John, din store vennlighet ... - Ikke sånt prat! Hysj, hysj!
Her er min kjære svigermor, mrs Jennings.
- Vi så dere kjøre forbi. - Jeg ba John tilkalle vognen.
- Hun kunne ikke vente. - Vi har så lite selskap.
Jeg synes jeg kjenner dere allerede. Skjønne vesener!
- Middagene spiser dere hos oss. - Kjære sir John, vi kan da ikke ...
Nei, jeg er døv overfor avslag. Jeg insisterer!
La oss flytte inn først. Hjertens takk i alle fall.
Send karen deres etter vognen så snart dere er klar. Adjø.
Takk ikke oss.
Føttene dine er kalde.
Hvor har du vært? Man kan dyrke poteter i denne skitten.
Det er kaldt. Jeg fryser.
Hvor blir det av Brandon? Håper ikke han har skadd hesten sin.
Oberst Brandon er soknets mest ettertraktede ungkar.
Men hun har visst lagt igjen sitt hjerte i SusseX.
Jeg ser deg nok, miss Marianne! Der avslørte jeg en hemmelighet.
Du er verre enn min beste jakthund.
Er han slakter? Baker? Lysestøper? Jeg skal nok lirke det ut av deg.
- Hun er god til å lirke. - Intet kan holdes hemmelig her.
Har vi hemmeligheter, er de det ikke lenge.
- Han er nok soknets kapellan. - Eller kanskje en flott løytnant.
- Gi oss et hint. Har han uniform? - Han har ingen stilling.
Er han en gentleman, altså?
- Du vet godt det ikke er noen. - Jo da. Navnet begynner med F.
F? En løfterik bokstav.
Foster? Forrest? Fotheringay? Featherty?
- Fortescue? - Fondant?
Kan jeg få spille på pianofortet?
Ja, naturligvis.
- Vi tar det ikke så høytidelig her. - Unnskyld meg ...
Jeg husker ikke sist vi hørte sang her i huset.
Brandon! Kom og treff våre vakre, nye naboer.
Synd du kommer så sent. De hørte ikke vår skjønne sangfugl.
Det var virkelig synd.
Min gode venn oberst Brandon. Vi tjenestegjorde sammen i Ostindia.
- Verdens beste kamerat. - Har du vært i Ostindia?
- Hvordan var det? - Hett.
Luften er tung av krydder.
Jeg vet nok hvilken tone du anslår.
F-dur ...
Du har ingen rett til å buse ut med dine dumme antakelser ...
- Du sa det jo. - Jeg har ikke sagt noe.
- De ser ham jo når han kommer. - Du skal ikke snakke om sånt.
- Alle andre gjorde det. - Mrs Jennings er ikke "alle andre".
Jeg liker henne. Hun snakker om ting. Vi snakker aldri om noe.
Kan du ikke si noe passende, må du nøye deg med å snakke om været.
Nå må de ha fått rør nok til en Moses-kurv.
Du vet vel hva de snakker om?
Det sies du har fått smak for et visst selskap. Og hvorfor ikke?
En mann i sin beste alder som du ... Hun ville bli en heldig ung dame.
- Ikke nedvurder deg selv nå. - Det er også best for henne.
Forlibt ... Et glimrende par.
- Han er rik og hun er vakker. - Hvor lenge har du kjent obersten?
Så lenge jeg har vært her, og jeg kom for 15 år siden.
Eiendommen hans er bare seks km unna. Han og John er venner.
Han har verken kone eller barn. Han har en tragisk fortid.
Han elsket en pleiedatter i familien. De fikk ikke lov å gifte seg.
- Hvorfor ikke? - Eliza var fattig.
Hun ble kastet ut av huset og han ble sendt ut med Hæren.
Jeg tror han hadde gjort seg selv ille. hvis ikke det var for John.
- Hva skjedde med kvinnen? - Hun gikk fra mann til mann.
Forsvant fra det gode selskap.
Da Brandon kom hjem fra lndia, lette og lette han -
- og fant henne til slutt døende i et fattighus.
Jeg trodde min datter Charlotte kunne ha muntret ham opp.
Bare se ham nå. Så oppmerksom.
- Jeg vil prøve et lite eksperiment. - La den stakkars obersten i fred.
Alle friere trenger litt hjelp.
- Vi hører deg så sjelden spille. - Du har en dyktig musiker her.
Brandon deler din hug til musikken. Han spiller nydelig pianoforte.
Du kan visst like mange melankolske melodier som miss Marianne.
Dere må spillet en duett. La oss se dere side om side.
Jeg kan ingen duetter. Unnskyld meg, oberst.
Får vi aldri ha fred? Leien er liten, men betingelsene bitre.
Mrs Jennings har ikke annet å gjøre enn å spille Kirsten giftekniv.
Det er kommet en pakke.
Se!
Når slipper en mann de stikkpillene, hvis ikke alderen beskytter ham?
Hvis han er gammel, står jeg på gravens rand.
- Han klager over gikt. - "Lite grann vondt" var hans ord.
"Det gleder meg stort å returnere dette atlas til den rette eier."
"Forretninger hindrer meg i å levere det selv, og sårer meg mer enn deg."
"Jeg må leve på minnet om deres vennlighet og jeg forblir -
- deres hengivne tjener, E.C. Ferrars."
- Hvorfor kommer han ikke? - Han har ikke tid. vennen min.
- Han sa han kom. Hvorfor ikke? - Vi to går en tur.
- Det blir regn. - Det blir ikke regnvær.
Jeg er redd for at mrs Jennings har en dårlig innflytelse.
- Du må da savne ham. Elinor. - Vi er ikke forlovet. Mamma.
- Men han elsker deg, skatten. - Det er jeg ikke overbevist om.
Og hadde han slike hensikter, ville det nok være vanskelig -
- for ham å gifte seg med en pike uten råd til å kjøpe sukker.
- Men ditt hjerte må da si ... - Det nok bedre å bruke hodet nå.
- Jeg har nok ikke godt av det. - Jo da. Ikke klag.
- Jeg blir forkjølet. - Du blir ikke forkjølet.
Det er skjønt. Kom igjen, hold følge!
- Der borte holder harene til. - Jeg vil ikke se på harer.
- Fins det noe bedre enn dette? - Jeg sa det ble regn.
- Blå himmel! Dit skal vi! - Jeg skulle ikke løpe.
Er du skadd?
- Jeg kan ikke gå. Løp etter hjelp. - Jeg løper så fort jeg kan.
Margaret!
Ikke vær redd. Han er ikke farlig.
- Er du skadd? - Bare ankelen min.
Kan jeg få din tillatelse til å fastslå om noe er brukket?
Det er ikke brukket.
Kan du legge armen rundt halsen min?
Tillat meg å følge deg hjem.
Endelig!
Hun falt og han bærer henne!
Marianne. er du skadd?
Ankelen er forstuet.
Det er ikke alvorlig. Jeg følte på beinet, det er i orden.
- Jeg kan ikke takke deg nok. - Ikke tenk på det.
- Vil du ikke sitte? - Jeg vil ikke sette merker.
- Tillat meg å besøke dere i morgen. - Vi gleder oss til det.
Jeg skal vise deg ut.
Margaret, hent herrens hatt.
- Hva het han! - Hvem skylder vi så meget?
John Willoughby av Allenham til tjeneste, frue.
John Willoughby av Allenham ...
For en imponerenede gentleman!
Han løftet meg som om jeg ikke veide mer enn et tørt blad.
- Si fra hvis det gjør vondt. - Hun kjenner intet, Mamma.
Margaret, be Betsy å lage et kaldt omslag.
Vær snill, ikke si noe viktig nå.
- Han uttrykte seg så fint. - Sømmelig og ærefullt.
- Med ånd, vidd og følelse. - Og økonomi. Ikke mer enn ti ord.
- Bytt, ellers blir du forkjølet. - Skulle jeg tenke på forkjølelse?
- Det vil du når nesen tetner til. - Du har rett. Hjelp meg.
Han er verd å få. Marianne kan ikke ha alle menn for seg selv.
- Men hva vet du om ham? - Det fins ingen dyktigere rytter.
Men hvilken smak har han. hva liker han og lengter han etter?
- Han har den kvikkeste pointeren ... - Hvor ligger Allenham?
Pen liten eiendom litt østenfor. Han skal arve den fra en slektning.
Lady Allen heter hun.
Det er oberst Brandon. Jeg går ut og holder vakt.
Nå som dere har truffet Willoughby, vil dere ikke tenke mer på Brandon.
Kom inn.
God morgen, Brandon.
- Hvordan har invaliden det? - Tusen takk. oberst.
Hvorfor satse på Willoughby når du allerede har gjort en erobring?
Jeg satser ikke på noen.
- Nevøen til Lady Allen? - Han er på besøk hos arvetanten.
Han har også selv en fin eiendom. Combe Magna i Somerset.
Ikke overlat ham til lillesøster. om hun ramler ned aldri så mye.
Her kommer han. Kom. Brandon. Vi vet når vi ikke er velkommen.
Mange takk for besøket.
- Marianne,obersten og sir John ger ne. - Adjø.Takk for blomstene.
- Hvbordan står det til. oberst? - Hvordan står du til, vil jeg si.
- Mr Willoughby, så hyggelig! - Gleden er absolutt på min side.
- Miss Marianne ble ikke forkjølet? - Du har funnet ut navnet mitt.
Jeg har spioner ute overalt. Når du ikke kan komme til naturen ...
- Da må naturen komme til deg. - Så nydelige.
- Disse er ikke fra drivhuset. - Så min er ikke den første tributt.
- Disse er fra en gavmild mark. - Jeg foretrekker ville blomster.
- Kunne du ..? - Vi er så takknemlige.
Det ergret meg at huset sto tomt, men så hørte jeg det var leid ut.
Jeg følte en interesse som bare min nåværende glede kan forklare.
Vennligst sitt ned, mr Willoughby.
Hvem leser Shakespeares sonnetter?
- Marianne leser høyt for oss. - Hvilken liker du best?
Nummer 116.
"La meg ikke mot ekteskap mellom åpne sinn legge hindringer."
"Kjærlighet endrer seg ikke når endringer skjer -
- eller føyer seg etter den som vil fjerne ..."
- Hvordan fortsetter den? - "Nei. den er et merke fast ..."
- "Som møter storm..." - Er det "storm"?
Det er merkelig at du leser dem. Jeg har dem alltid på meg.
Da ses vi i morgen ...
Mine lommesonnetter er dine. Som vern mot ytterligere skader.
Adjø. Takk.
Godt gjort, Marianne. Du dekket Shakespeare, Scott, diktning.
Når dere kommer til romantikken. har dere ikke mer å snakke om.
Jeg overtrådte nok anstandsreglene. Jeg burde vel ha snakket om været.
Mr Willoughby kan ikke ha mye tvil om din begeistring for ham.
Skulle jeg skjule min aktelse?
- Nei, men vi kjenner ham knapt. - Tiden avgjør vel ikke det.
Sju år er for lite for noen, og sju dager mer enn nok for andre.
- Eller sju timer, som nå. - Jeg føler at jeg kjenner ham.
Var følelsene mine overfladiske. kunne jeg skjule dem som du gjør.
- Unnskyld ... - Bare glem det, Marianne.
Jeg forstår henne ikke, Mamma.
Marianne ...
- Er du ikke ferdig ennå? - Nei. Tålmodighet.
Skal du nekte oss både kjøtt og sukker?
- Det fins ikke noe under 10 pence. - Skal vi sulte?
Nei. Bare ikke spise kjøtt.
Var min oppførsel så ille, var jeg nok klar over det selv.
Det har ført til frekke bemerkninger. Forstår du ikke din upasselighet?
Avhenger ryktet vårt av hva mrs Jennings sier, er vi ille ute.
God morgen, oberst.
En piknik på eiendommen min i Delaford.
Jeg håper å se dere neste torsdag.
Mrs Jennings datter og mann kommer reisende i samme anledning.
Det vil glede oss meget, oberst.
Jeg har naturligvis også invitert mr Willoughby.
Det vil glede meg å komme.
Obersten har invitert oss til Delaford.
- Da kan jeg spille for dere. - Det gleder vi oss til.
- Din søster virker svært lykkelig. - Hun skjuler ikke følelsene sine.
Hennes romantiske holdninger ser ut til å late hånt om anstendigheten.
- Hun er helt uhemmet. - Altfor uhemmet.
Desto før hun lærer å begå seg i verden, jo bedre.
Jeg kjente en dame med samme sjarmerende temperament -
- som ble tvunget til å lære verden å kjenne.
Resultatet ble bare forfall og elendighet.
Plenen til oberst Brandon er perfekt til drageflygning.
Pass på de fine sløyfene.
Tenk dere min undring da Charlotte og hennes herre hadde Lucy med.
Den siste jeg regnet med å se.
Hun kom nok for å more seg. Slik moro har hun ikke hjemme.
Jeg gledet meg til å se deg igjen.
Hva synes dere om dem? Min mor skrev ikke om annet i brevene.
- Er de ikke som hun beskrev dem? - Slett ikke.
Du er sannelig grov i dag.
Han skal i parlamentet og må være slik at alle liker ham.
- Jeg sa ikke noe så tåpelig. - Mr Palmer er så snurrig.
Her kommer han! Nå skal du se. Charlotte.
Hallo, mr Willoughby!
Hils på min datter Charlotte, og mr Palmer.
- Og vår kusine, miss Lucy Steele. - Velkommen til selskapet.
Får jeg sitte ved siden av deg?
Jeg har lengtet etter å møte deg. Jeg har bare hørt lovord om deg.
Sir John og mrs Jennings overdriver svært med komplimentene sine.
Lovordene kommer annetsteds fra. Jeg pleier ikke å overdrive.
Hva er dette for noe?
Er oberst Brandon her?
- Hesten min! - Hva skjer, Brandon?
- Jeg må dra til London. - Umulig!
Vi kan ikke ha piknik uten verten. Dra til byen i morgen.
- Eller vent til vi er ferdige. - Jeg kan ikke miste et minutt.
- Tilgi meg. - Jeg håper ikke det er alvorlig.
Det må jeg si, dette er høyst uvanlig.
- Svakhet. ditt navn er Brandon. - Noen tåler ikke å hygge seg.
Nå er dere ondskapfulle. Oberst Brandon blir savnet.
Hvorfor? Alle priser ham, men ingen husker å snakke med ham.
Nonsens. Han er svært ansett i Barton Park.
- Og da er det sagt, hva? -Ærlig talt, Willoughby.
Så. så. herr Nesevis. Jeg kjenner din frekkheter.
Avslør din kjære. lntet skjult mellom venner. Jeg får det ut av deg.
Jeg skal få deg gift med obersten før te eller spise min egen hatt.
- Som om du kunne ekte en sånn. - Hvorfor misliker du ham?
Fordi han truet meg med regn da jeg ville ha godvær.
Han kritiserer vognen min og vil ikke kjøpe min brune hoppe.
Hvis det kan glede dere -
- tror jeg hans karakter på alle andre punkter er upåklagelig.
Til gjengjeld for denne aksept, må dere ikke nekte meg rett -
- til å mislike ham like mye som jeg forguder ...
... dette huset.
- Jeg har planer om forbedringer. - Det går jeg aldri med på.
Ikke en sten må legges til veggene her.
Var jeg rik nok, bygde jeg om Combe Magna til en eksakt kopi.
- Inklusive røyken fra skorstenen? - Nettopp med den røyken.
Da ville jeg bli like lykkelig på Combe som jeg har vært på Barton.
Men ingen kan ta den plassen dette stedet har i mitt hjerte.
Lov meg å aldri endre det.
Jeg er beæret over at du tør følge meg til porten uten ledsager.
- Akkurat som Elinor ville sagt. - Hun ville hatt rett.
Miss Marianne, vil du tillate meg en samtale i morgen ... alene?
- Willoughby, vi er da alltid alene. - Men det er ...
Det er noe helt spesielt jeg gjerne vil spørre deg om.
Naturligvis. Jeg vil spørre Mamma om jeg kan bli etter gudstjenesten.
Takk skal du ha.
Da ses vi i morgen.
O Dyd ...
Tred stille, uten frykt inn i hjertene til dem som er her i dag.
Skal han knele når han spør henne?
De kneler alltid.
Hva er i veien, kjæreste?
Willoughby? Hva er i veien?
Unnskyld meg ... Jeg er sendt ...
Lady Allen har utøvet en formuendes rett overfor en avhengig nevø.
- Hun sender meg til London. - Her og nå?
Så synd. Jeg håper ikke ditt arbeid skiller oss for lenge?
Du er så vennlig, men jeg kommer neppe snart tilbake til Devonshire.
- Jeg inviteres bare en gang årlig. - Kan du vente på vår innbydelse?
Mine avtaler er av en slik art ... Jeg kan ikke skryte av ...
Det er meningsløst å trekke det ut. Jeg orker ikke plage meg selv mer.
Willoughby, kom tilbake!
Be Betsy lage en kopp te til Marianne.
- Hva er i veien, kjæreste? - Ikke spør meg.
- De må ha kranglet. - Neppe.
Kanskje Lady Allen misbilliger at han setter pris på Marianne.
- Kanskje det er årsak til avreisen? - Men hvorfor sa han det ikke?
- Han pleier ikke skjule noe. - Hva tror du det kan være?
- Hvorfor virket han så skyldig? - Har alt bare vært skuespill?
- Nei. Han elsker henne. sikkert. - Naturligvis!
Har han gitt henne noe løfte om å komme tilbake?
Spør om han fridde.
Nei. Jeg vil ikke tvinge noe ut av Marianne. Ikke du heller.
Vi må stole på at hun betror seg til oss når tiden er inne.
Det var noe fordekt over måten han opptrådte på.
Du vil åpenbart tro det verste om ham.
Jeg foretrekker å tro det beste om ham. Det fortjener han.
Jeg er svært glad i Willoughby.
Mamma ... Mamma!
Hun slipper meg ikke inn.
- Bare dette regnet holdt opp. - Bare du ville holde opp.
Du lot meg gi slipp på henne, mr Palmer. En glimrende avtale.
Nå har jeg overtaket på deg, for du kan ikke returnere henne.
Marianne, spill med oss. Å se på været bringer ham ikke tilbake.
- Hun spiste ikke middagsmaten. - Vi er alle litt nedfor nå.
- Diskusjonen? - Jeg har lenge villet spørre deg.
Du synes kanskje jeg er frekk. Det er et merkelig spørsmål.
Hadde han bare dratt til Combe Magna. Vi bor kun 800 meter unna.
- Åtte kilometer. - Det kan da ikke være så langt.
- Det tror jeg ikke på. - Prøv.
Du kan bare spørre om hva som helst, hvis det hjelper.
Kjenner du overhodet moren til din svigerinne, mrs Ferrars?
Moren til Fanny? Nei, jeg har aldri truffet henne.
Du må synes det er rart jeg spør. Hvis bare jeg torde si ...
Hvis hun forteller deg om den berømte mr F. må du si det videre.
Jeg ante ikke at du hadde noe med den familien å gjøre.
Jeg er intet for mrs Ferrars i øyeblikket.
Men tiden kan komme da vi blir tett knyttet.
Hva mener du?
Har du en avtale med broren til Fanny, Robert?
Den yngste? Nei. Jeg har aldri sett ham.